www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Voi ei. Saatana.
Saatana! Saatanan jumalauta.
"Välinpitämättömyys on yksi pahuuden ilmentymä."-Elie Wiesel
"Psykopaatit... Ihmiset, jotka tuntevat oikean ja väärän...
- "Mutta eivät välitä paskan vertaa." - Elmore Leonard
Relaa, Hörhö-Dougie.
Älä nimittele. Nimeni on Doug tai Douglas. Olen aikuinen.
Hän yrittää korostaa auktoriteettiaan.
- Yritätkö korostaa auktoriteettiasi? - Hän luulee ehkä olevansa pomo.
Luuletko olevasi pomo, Hörhö-Dougie?
Älä saatana...
- Mitä minä juuri sanoin? - Hän käski sinun relata.
Niin, käskin sinun relata. Eikö totta?
- Mitä te haluatte?-Nähdä, kuinka paljon rakastat uutta jumalaasi.
Onko yubitsume tuttu juttu?
Se on se kanaruoka Benihanassa.
Se on Yakuzan harjoittama rituaali. Yubitsume on anteeksipyynnön muoto.
Jos jäsen häpäisee itsensä tai pomonsa, hänen on suoritettava se.
- Suoritettava mikä? - Hänen täytyy käyttää tätä.
Pikkusormensa pään leikkaamiseen.
Haistakaa paska. Minä en pikkusormeani leikkele.
- Ihan itsestäsi kiinni, Hörhö-Dougie. - Emme me tässä narkkareita ole.
Tämä kama ei merkitse meille mitään.
Voisimme yhtä hyvin vetää pöntöstä alas.
- Mutta siitähän sinä et tykkäisi. - Olet sentään aikamoinen sekakäyttäjä.
Pyydämme sitä paitsi pelkkää pikkusormen päätä.
Se sattuu niin saatanasti.
Pikemminkin kutittaa vähän.
Ja saat tuon ihanan crackin lievittämään tuskiasi.
Sitten viemme sinut sairaalaan, jossa sinut paikataan kuntoon.
Tämä on ihan sairasta.
Niin on kemiallinen riippuvuuskin. Mutta näin on tilanne.
Ja sinä todellakin olet häpäissyt itsesi...
- joten en näe sopivampaa keinoa sen hyvittämiseksi.
- Pelkkä pää? - Siinä kaikki.
Mitä sanot, Hörhö-Dougie? Pikkusormi vai ilman kamaa?
- Viette heti sairaalaan? - Kunniasanalla.
Lisätään panoksia vähän.
Et varmaan ole ennen nähnyt kokonaista kiloa kokaiinia, joten nauti näkymästä.
- Kyse on vieläkin yubitsumesta. - Mutta...
- sinun on käytettävä tätä.
Jumalauta. Millä ilveellä sormen saa poikki kivellä?
Mieti sitä. Se on sinun ongelmasi, Hörhö-Dougie.
Voit vieläkin satsata pikku pussukkaan...
- ja käyttää veistä kuin mikäkin nössö.
Lähtölaskenta?
- Saatana! - Kyllä se siitä.
- Sattuu! - Anna mennä.
- Hakkaa luu poikki ja olet vapaa. - Lyö!
- Tee se, Doug! - Vielä kerran.
Jestas sentään. Douglas, olen erittäin vaikuttunut.
Uskomatonta.
- Olit oikeassa. - Narkkarit suostuvat mihin vain.
- Auttakaa. - Olen sanani mittainen. Sinä voitit.
Mitä tuo oli olevinaan?
Löin taalan vetoa, että käyttäisit kiveä.
Charles uskoi, että jänistäisit ja käyttäisit veistä.
Löitte vetoa minusta, saatanan jupit.
Mikä niin naurattaa?
- Tässä on tomusokeria. - Ja toisessa on suolaa.
Helvetin siat. Viekää edes sairaalaan.
Missä avaimemme ovat, Hörhö-Dougie?
- Käärmeiden kyseessä ollen... - Ne olisivat purreet. Tiedän.
Ette voi jättää minua.
Pitää mennä, Hörhö-Dougie. Oli hauskaa.
Älkää jättäkö minua.
Auttakaa minua!
- Oletko säädyllinen, äiti? - Milloin en olisi?
Yritätkö vihjata, etten ole hieno nainen, Charlie?
En tietenkään. Kuinka nukuit?
Huonosti. Jos voisin liikkua ilman kipua...
- olisin vääntelehtinyt koko yön.
Ikävä kuulla.
- Olet silti vieläkin kaunis. - Niinkö?
- Olenko vieläkin lempityttösi? - Ikuisesti.
- Sinulla on tuo katse, kulta. - Kiitos, äiti.
Mitä kello on?
- Antaisitko lääkkeeni? - Ilomielin.
- Näin tosi omituista unta. - Vai niin.
Juu. Seisoin keskellä tietä...
- ja katsoin, kuinka ruhjoutunutta miestä kiskottiin autonhylystä.
- Ja arvaapa mitä? - No?
Alkoi sataa ruusun terälehtiä. Aika sopimatonta, vai mitä?
Sen lisäksi poliisit ja lääkärit auton ympärillä...
- lakkasivat touhuamasta. He alkoivat tanssia kuin musikaalissa.
- Entä sen jälkeen? - Poikani sanoi minua säädyttömäksi.
- Tiedätkö mitä Freud sanoisi? - Kuka Freudin sanomisista piittaa.
- Pelkkää psykologien höpinää. - Niin varmaan.
Pelkkiä kuviteltuja huomioita.
Hädin tuskin 11 aamupäivällä...
- ja puheenaiheena on Freud. En pysy kärryillä.
- Huomenta, Thomas. - Huomenta, äityli.
Olitte myöhään ulkona eilen. Ette kai joutuneet hankaluuksiin?
Emme suinkaan.
- Onko se totta? - Tietenkin.
Hyvä.
Charles. Aamiaista.
- Vietä hauska päivä. - Samoin, äiti.
Onko siellä mitään?
- Mistä? - Eilisestä.
Ystävämme Doug joko vuoti kuiviin tai paikkautti itsensä jossain.
Ja teepä palvelus. Älä enää mainitse Dougia.
Niin on parempi kaikille.
- Toki. Anteeksi. - Ei. Älä koskaan pyydä anteeksi.
Se on heikkouden merkki. Meillä ei ole varaa sellaiseen.
- Lisää kahvia? - Kaada toki.
- Genevieve. Nätti nimi. - Kiitos.
Minä lausun sen "Genevieve". Kuulostaa hienommalta.
- Olet uusi. - Niin, aloitin eilen.
Me olemme kanta-asiakkaita. Tulemme siis tapaamaan usein.
Kiva.
Minä olen Thomas, ja tuo komea lettusuu on veljeni Charles.
- Anteeksi. Hei vain. - Hei, olen Genevieve. Taas.
- Äiti. - Siinä tyttäreni Maddie.
Kutsukaa, jos haluatte kupin täytettä.
Nainen kuin luotu miehen tuhottavaksi.
Genevieve.
Näyttäisit itse kaipaavan täytettä.
Tuntuuko hyvältä, kulta? Sisälläsi.
Thomas. Thomas?
Thomas. Kaadat kermaa ympäriinsä.
- Tuliko sinulle ajatuskatko? - Hänellä on leveä lantio.
Terveen kohdun merkki.
Voisiko sanaa kohtu olla käyttämättä edes yhden päivän?
Se on lempisanani. En voi itselleni mitään.
Tänään huvittaisi nähdä leffa. Entä sinua?
- Pitäisi hankkia huora. - Mitä?
- Laitoitko tähän suolaa? - Vähän.
- Huora? - Pitäisi hankkia.
- Miksi? - Koska on aika.
Tehdäänkö se tosiaan? Olemmeko valmiit?
- Et kai ala jänistää? - En.
Ajattelin vain ettemme ole valmiita.
Kyllä olemme. Olemme testanneet itsellämme ja muilla.
Tositoimiin vain.
- Soitetaanko seuralaispalveluun? - Ei, siitä jää jälkiä.
Sinullahan tässä oli korkeampi ÄO.
- Poimitaanko tyttö kadulta? - Kyllä, ja mennään motellin.
Motelliin? Siitähän ei jälkiä jää.
Maksetaan käteisellä. Hän varaa huoneen, eikä meitä nähdä.
Selvä. Pitäisi myös vuokrata auto, jotta...
Ei. Siitä jää jälkiä.
Lainataan äidin autoa. Hän ei sitä kaipaa.
- Millainen tyttö pitäisi valkata? - Millainen vain.
Samaa lihaa kuitenkin kaikki.
Voisitteko te kusipäät olla hiljaa?
Yritän katsoa leffaa. Pää kiinni!
Emme ole elukoita. Mutta hän on listalla.
Ei se ihan mikä tahansa tyttö saa olla.
Jotain ytyä saisi olla.
Okei, päätä sinä. Ihan sama minulle.
- Välinpitämättömyytesi tukahduttaa. - Se on aivan oikeutettua.
Kukaan ei piittaa näistä tytöistä. Nätti tai ei.
Tuo tuossa.
Tuo räikeä? Loppuun kulunut.
- Miksi hän? - Hän on kaunis.
Näyttää äidiltä.
Selvä.
Tule tänne.
Iltaa, pojat. Kuinka voin auttaa?
Valitsimme veljeni kanssa tarkoin sinut illan huvituksia varten.
Vai valitsitte. Molemmat?
Ette satu olemaan poliiseja.
Emme suinkaan. Aivan tavallisia amerikkalaisia kiimakalleja.
Siltä näyttää.
- Minä olen Drew, tämä on Hank. - Hauska tavata. Minä olen Vanity.
- Onko se oikea nimesi? - Ei helvetissä ole.
- No, pidetäänkö hauskaa? - Haen vain laukkuni.
Mukavammankin paikan olisi voinut valita.
Rietas paikka riettaisiin huveihin.
Minä käyn pesulla.
- Miten toimitaan? - Sinä haluat naida häntä.
Raiskata ei voi. Siitä jää spermaa.
Kondomikaan ei ole varma.
Haistoitko tuoksun? Kuin kypsennettyä lihaa.
Ei se lihaa ole. Vaan epäpuhtautta.
- Kuinka siis tehdään? - Antaa tilanteen kehittyä.
No. Mitä te kaksi pikku pervoa haluatte tehdä kanssani?
Vaikka mitä, rouva.
Ei tarvitse rouvitella. Olen huora, en kirjastotäti.
Voin kyllä olla sitäkin.
Yksitellen vai kimppakivaa?
Anaalia en harrasta, yleensä. Minut voi ylipuhua.
- En niele... - Tämä on savuton huone.
- Ihan tosi? - Tavallisin kuolinsyy USA: ssa.
Selvä peli.
- Tehän täällä päätätte. - Ei, ei. Sinä päätät tänään.
Sinä saat ottaa ohjat.
Pidän tyylistäsi, blondi. Saat olla ensimmäinen.
Pidättekö näkemästänne?
- Minä niin halusin ballerinaksi. - Mutta sinusta tuli huora.
Elämä tapahtuu muita suunnitelmia tehdessä.
Typerä sanonta. Kuten "Herran tiet ovat tutkimattomat."
- Monenko miehen kanssa olet ollut? - Monen.
Liian monen.
Mitä äitisi ajattelisi tästä kaikesta?
Hän sanoisi: "Toivottavasti nuo veljekset antavat hyvin tippiä."
Arvatkaa, mikä on hassua? Tämä on suurin fantasiani.
Ei nyt tarkalleen, mutta aika lähellä.
- Mitä sinä teet? - Otan suihin. Sopiiko?
- Anna minun lämmetä ensin. - Irti minusta. Inhotat minua.
- Mitä sinä teet? - Hän ei ole se oikea.
- Miten niin? - Hän on epäpuhdas, mätä.
- Hän ei voi olla ensimmäisemme. - Olenko ensimmäisesi?
Odota, Thomas.
- Thomas. - Anna olla.
Thomas. Minä puhun sinulle.
- Mitä tapahtui? - Hän ei ollut puhdas.
Hän ei ollut puhdas. Hän oli pelkkää roskaa.
Kaikki pielessä.
Kaikki pielessä miten? Tiesimme kyllä, mikä hän on.
Ei. Ei. Tämä on väärä taktiikka.
Teimme sen aivan väärin.
Niinkö? Vai katosiko sinulta selkäranka?
Mitä tuli sanottua? Älä koskaan enää sano noin.
- Pyydän anteeksi. - Älä enää sano noin.
Minulta ei kadonnut selkäranka, senkin ääliö.
Miten et nähnyt, ettei hän ollut se oikea? Oletko liian tyhmä tajuamaan?
Miten niin ei oikea? Meidän piti tappaa hänet, ei nostaa jalustalle.
Sitä juuri tarkoitan. Heidät pitäisi nostaa jalustalle.
Ainakin ensimmäinen.
Se ei saa olla joku katuhuora.
Vaan joku, jonka kuolemalla olisi merkitystä.
Huoria tapetaan jatkuvasti. Elämä jatkuu.
Ihmisten pitää muistaa, mitä teemme ja keitä varten.
Oltaisiin vain sidottu hänet ja jäljitelty Viiltäjä-Jackia.
- Se olisi poikinut otsikoita. - Ei.
Muista, tämä on kokeilu.
Ylivertainen äly vastaan heikkomielisyys.
Sillä on oltava merkitystä, jotta se olisi kohottavaa.
Ensin siitä täytyy tehdä taidetta.
Sen täytyy olla joukosta erottuva, uhmakas teko.
Uhrit näyttelevät yhtä suurta osaa kuin me. He ovat taulukangas.
Ja me olemme siveltimet.
Näin ovenraosta valoa. Ajattelin että olet hereillä.
Niin, en saa oikein unta.
- Voinko jotenkin auttaa? - Peittele ja laula tuutulaulu.
Hyvä on.
Näytät huolestuneelta. Onko kaikki hyvin?
Ihan hyvin. On vain paljon asioita mielessä.
Tiedät, että luen sinua kuin avointa kirjaa. Jokin on vialla.
Ei tässä mitään.
Kerromme toisillemme kaiken. Ei salaisuuksia.
- Onko se Thomas? Hän on heikko. - Ei, äiti.
Kaikki on hyvin.
Paitsi tuota ilmettä.
No niin. Minkä tuutulaulun haluat kuulla?
- Auringonpaiste ei olisi pahitteeksi. - Selvä.
- Iltoja, muukalainen. - Hei, Genevieve.
Sinä muistit.
- Istu minne vain. - Jos teet seuraa.
Taikina on lempparini, mutta sitä meillä ei ole.
Minä en ole siitä koskaan tykännyt.
Useimmat pojat eivät. Ehkä se on tyttöjen juttu.
Miehesi ei siis välitä, että teet iltavuoroja?
- En ole naimisissa. - Oletin vain, koska...
Raskaaksi tulo ja naimisiinmeno voivat sulkea toisensa pois.
Se oli vain tyhmä vaihe elämässäni.
En minä tytärtäni kadu. Rakastan pikku Maddiea.
- Sinulla on tatuointi. - Matkamuisto menneiltä ajoilta.
- Se on kaunis. - Kiitos. Maddie tykkää siitä.
Kerro itsestäsi. Mitä puuhailet, mistä pidät?
- Onko kaikki hyvin? - On. Hermot vain nykivät.
- Oletko hermostunut? - Olen.
Olen sentään kahden hyvin erikoislaatuisen naisen kanssa...
- enkä lainkaan tiedä, mitä aiot minulle tehdä.
Olet turvallisissa käsissä.
Hyvä tietää.
- Mitä veljesi tekee? - Hän on kirjailija.
Haluaa kirjoittaa tosidekkareita. Kuolema kiehtoo häntä.
Minusta ei siihen olisi. Maailmassa riittää kamaluuksia.
Takaisin töihin. Istukaa, minä tulen ihan kohta.
Seurusteletko? Anteeksi.
Ei ollut tarkoitus töksäyttää. Minä vain...
- ajattelin, jos mentäisiin joskus vaikka leffaan.
- Pidätkö tyttöjen elokuvista? - En erityisemmin.
Sääli. Opit vielä.
Se oli hauskaa.
Sinä hehkut.
- Hehkunko? - Se on häikäisevää.
Kiitos.
- Saanko? - Mitä?
- Haluan pitää kättäsi. - Ahaa, toki.
- Minä tunnen sen. - Mitä?
Ei mitään, anteeksi.
- Onko kaakaota? - On leffateatteripaskaa.
- Se oli kyllä aika hyvä. - Minusta jokseenkin lattea.
Lasketko leikkiä? Se oli herttainen.
Hei! En tiennyt, että olitte katsomassa tuota.
- Eikö ollutkin hyvä? - Kyllä. Ja se loppu.
Kuka olisi arvannut, että hän pääsee kaiken jälkeen alttarille.
Vai mitä? Tosi hyvä.
- Mitä sinä ajattelet, Charles? - Se oli ihan kiva.
Mies, joka vertailee Bela Tarrin ja Bergmanin elokuvatuotantoja...
- sanoo vain, että "ihan kiva."
Jotkut leffat ovat vain kivoja. Kaikesta taiteesta ei voi pitää.
Se tappaisi henkilökohtaiset mieltymykset ja vapaan tahdon.
Hyvin sanottu.
Hemmetin akku. Saanko lainata puhelintasi?
Äiti vahtii Maddiea. En kertonut, minne menen.
- Hänellä ei ole kännykkää. - Aiheuttavat aivosyöpää.
Meillä on kyllä puhelin kotona, ihan tuossa lähellä.
Jospa menen vain kotiin. On vielä töitä illalla.
Älä ole hupsu, tule lounaalle. Olen loistava kokki.
- Pidätkö pastasta? - Rakastan sitä.
Mahtavaa. Jää tunniksi, sitten Charles ajaa sinut kotiin.
Soita Maddielle ja äidillesi. Kutsu koko perhe.
- Mitä sanot? - Hyvä on.
Tervetuloa taloomme.
Ole kuin kotonasi.
Puhelin on rikki, haen kännykkäni.
Mitä sinä leffassa teit? Vakoilitko meitä?
Hän on täydellinen.
- Mistä sinä puhut? - Älä leiki tyhmää.
Hän on kaunis, kiltti, läheistensä rakastama. Vieläpä äiti.
- Niin hemmetin täydellinen. - Ei.
Eipä taida olla.
Ei taida olla? Miksi sitten veit hänet ulos?
Hyvänen aika, olet ihastunut tyttöön.
- Sinäkö tosiaan pidät hänestä? - Hän hehkuu.
Entä minä, isoveljesi?
Mitä minä teen, kun valitset hänet minun sijastani?
- Mitä edes tiedät hänestä? - Hyvä on.
Varmaan yhtä kevytkenkäinen kuin Vanity. Naiset ovat kaikki samanlaisia.
Meidän on pysyttävä puhtaina. Unohditko sen?
Hyvä on.
Mitä minun pitäisi tehdä? Murrat sydämeni.
Pitäisikö vain luovuttaa? En minä luovuta.
Olet pikkuveljeni, ja minä suojelen sinua.
- Hyvä on, minä sanoin. - Hyvä poika.
Tiedätkös.
Hän on kyllä nätti tapaus.
Ehkei olisi tyhmempi ajatus ottaa moinen typykkä vaimoksi.
Tapa hänet, Thomas.
Tuottaahan se vaivaa. Jos hän hehkuu, hän on se oikea.
- Hän on taulukankaamme. - Hyvä on, selvä.
- Kuinka siis... - Tule perässä.
Ikävämpi kyllä...
- en löydä sitä perhanan kapinetta.
No, ei se mitään. He pärjäävät ilman minua hetken.
Minäpä annan sinulle ihasteltavaksi jumalaista fettuccinea.
- Miltä kuulostaa? - Loistavalta.
Katkarapuja. Oletko allerginen? Niitä sitten.
- Charlie! - Charles, äiti kutsuu.
- Onko äitinne täällä? - Kulta!
On. Hän on sairas. Palaan pian.
Vanhain naisten vaivoja.
- Et kai sinä ole tuhma poika? - En. En, äiti.
Ei kai Thomas tee mitään sopimatonta? Laita päähäsi ajatuksia?
Ei todellakaan.
Hän on kuin syöpäkasvain.
Yrittää aina olla iso mies.
Olen niin iloinen tuosta sinun katseestasi.
- Täyttäisitkö lasini? - Toki.
Yritän saada unta.
Jotta saatte olla rauhassa ystävänne kanssa.
Charles sanoi, että olet kiinnostunut sarjamurhaajista.
Pidän vähän tuntemattomammista. Earl Nelson, Henri Landru.
Minusta he ovat jopa taitelijoita. Neroja.
Niinkö? Enpä tiedä.
Mikä saa ihmisen haluamaan tappaa toisen ihmisen?
Ei se minusta neroutta ole. Pelkkää hulluutta.
Neandertalilaisia on kaikkialla, Genevieve.
On saalistajia ja saaliita.
Pitää syödä ennen kuin tulee syödyksi.
Ehkä osittain totta, mutta ei tappamista pidä ihannoida.
Minä en halua elää niin.
Sitten sinut nielaistaan. Vahvimmat selviävät.
Elämä on jo nielaissut minut.
Nyt voin vain opettaa tyttäreni äitiään paremmaksi.
Sitä kaikki vanhemmat haluavat. Useimmat epäonnistuvat.
Onko kukaan sanonut, että kuulostat paskiaiselta?
Ei suoraan päin naamaa.
Kiitos.
Hyvänen aika. Sinä säteilet.
- Pelastit veljesi pulasta. - Tarkoitan sanojani.
- Olet loistava. - No niin.
Hoidetaanpa tämä alta pois.
- Mitä sinä teet? - Olemme odottaneet tätä kauan.
- Mitä? - Sinua.
Sinusta, nuori neiti, tulee mestariteoksemme.
Käske hänen pysyä poissa, Charles. Ei ole hauskaa.
Hauskaa?
Luuletko minun pelleilevän, neiti Genevieve?
Mikä pöyhkeä nimi sekin on?
Tuollaiset koppavat akat ovat parempia kuolleena.
Charles, on...
Thomas!
Thomas. Oletko kunnossa, Thomas?
Hän karkaa. Hän karkaa. Tule.
Auttakaa minua.
- Hän kärsii. - Niin kaunista.
- Charles? - Auttakaa.
- Katso häntä, Thomas. - Menkää pois.
- Katso häntä. - Lopeta.
Charles, kiltti. Miksi teet minulle näin?
En tee tätä sinulle.
Teen tämän puolestasi. Koska olet kaunis.
En tehnyt sinulle mitään pahaa.
Sinä hehkuit. Koska olet loistava.
Charles, lopeta.
Hitto vie, lopeta. Hän on kuollut.
Tuhosimme hänen kasvonsa. Tuhosimme koko kasvot.
Mitä me teimme?
Voi jeesus.
Niin kaunista. Thomas.
Se oli jumalainen teko.
Se oli jumalaista, ja maailmankaikkeus hyväksyy sen.
Näitkö, kun sanoin että se johtui hänen loistostaan?
Hän hymyili. Kuin antaen luvan.
Ei hän mitään hymyillyt.
- Miksi sinä tuon säästit? - Se kuuluu matkamuistoihini.
Mikä sinua vaivaa?
- Sinä täriset. - Ei mikään. Anna olla.
Minä tunnen sinut. Mikä on?
Mehän onnistuimme.
- Me teimme sen. - Niin. Me teimme sen.
Ongelmana on etten pitänyt siitä.
Ei sen olisi näin pitänyt mennä.
- Miten sitten? - En minä saatana tiedä.
- Ei tarvitse kiroilla. - Vai ei tarvitse saatana kiroilla?
Haista paska! Ei sen tuolta pitänyt tuntua.
Miltä?
Sääli.
Minä tunsin myötätuntoa.
Sepä ikävä kuulla.
Swinberg. Siitä onkin aikaa.
- Mitenkä lapset? - Ei ole lapsia.
Tarkoitin pallejasi. Sinullahan on kivessyöpä.
Niin, mistä... Aivan. Parantumaan päin.
- Täydennäpä tietojani. - Nainen, 26.
- Hyvänen aika. - Löytyi tien varrelta.
Joku on lyönyt häntä kivellä moneen kertaan.
- Oliko se varmasi kivi? - Sitä ei löytynyt...
- mutta kivenmuruset haavoissa viittaavat siihen.
- Ei sormenjälkiä? - Ei.
Odotamme vielä kuituanalyysejä, mutta paikka oli aika sotkuinen.
Oikean korvan takaa puuttui myös ihonpalanen.
Näytti hätäisesti leikatulta. Varmaan trofee.
Niin tietenkin. Pääsi kai kehyksiin.
No niin, kulta. Koetetaanpa löytää ne, jotka tekivät sinulle tämän.
- Mennäänkö leffaan? Olisi kivaa. - Ei olisi.
Ota pois vain. En minä sitä aikonut syödä.
- Mistä tiesit? - Minä näin.
Taidan nähdä ihan kaiken nyt.
Sori, pojat. Ei ollut tarkoitus säikäyttää. Saanko istahtaa?
- Tottahan toki, konstaapeli. - Komisario Homer Gaul.
Jos titteli meni perille, voitte sanoa Homer.
Kuinka voimme auttaa, Homer?
En tiedä, oletteko kuulleet huonot uutiset...
- mutta yksi tämän paikan tarjoilijoista löydettiin eilen murhattuna.
Voi ei, hyvänen aika. Kuka?
Nätti tyttönen. Nimeltään Genevieve Dubois. Onko tuttu?
Kyllä me tiedämme hänet. Tarjoili meille täällä käydessämme.
Siksi teiltä kyselenkin.
Pyysin Angeloa, omistajaa, näyttämään minulle kantikset.
Hän mainitsi teidät muiden muassa.
- Me tosiaan olemme kantiksia. Vai mitä? - Kyllä.
Oletteko te ystäviä? Rakastavaisia?
Ei kai pöydän alla ole luvatonta peliä?
Ei, olemme veljiä. Minä olen Charles Brubaker, hän on Thomas Lo Bianco.
- Eri isät? - Aivan.
- Olet varmaan hyvä työssäsi. - Imartelet.
- Se on lahja. - Kas tässä, komisario.
Sano Homer vain. Olemme kavereita. Annas minä...
Angelo, Angelo, Angelo. Ensimmäinen oikea kahvini koskaan.
Oletteko maistaneet tätä kahvia? Pökerryttävää.
Kuin kanelin ja Jeesuksen yhteinen lapsi.
Älä luota häneen, Charles. Tapa hänet.
Juttelitteko Genevieven kanssa? Tapasitteko muissakin merkeissä?
En voi väittää. Halusimme kyllä.
Tosiaankin nätti nuori tapaus, kuten sanoit.
No niin, ihan kuvien perusteella vain.
Kuka hänet tappoikaan...
Ne sairaat paskiaiset tekivät siitä varsinaisen numeron.
- Kuinka hänet tapettiin? - Charles.
Tutkimusta tuskin auttaa, mikäli levittelen tietoja.
Katsokaa uutiset. Yksityiskohdat paljastunevat kuudelta.
Mikäli haluaisin tavoittaa teidät vielä...
- Kuinka teen sen? - Tämä on kotinumeromme.
Kullatuin kirjaimin.
Kaverit. Minä kiitän teitä.
Thomas. Muista käytöstavat.
Sanoinko jotain väärin? Täti käski aina miettimään äänensävyjäni.
Ei, meillä vain on tauti. Emme halua levittää sitä.
Sinulla on sitä paitsi työ hoidettavana.
- Sairausloma hidastaisi tutkimuksia. - Hyvin huomaavaista.
Palataan asiaan, kaverit.
Hei, sopisiko jututtaa?
Näitkö hänen kuppinsa? Hänessä oli hehkua.
- Hän tuli kättelemään. - Mistä tiedät?
Miten olisi ulkomainen elokuva? Joku pitkä.
Voin huonosti. Vie minut kotiin.
Oma vika, tylsimys.
Otetaan kuva.
- Kiva. - Tosi hyvä.
Anteeksi, vanhus.
Komisario Homer Gaul lisää kunniamerkin jo nuhteettomaan listaansa.
Homer Gaul, pettämätön vaisto. Mutta onko hän selvännäkijä?
Hemmetin pervot. Ulos täältä. Alkakaa mennä.
Olenko nähnyt teidät ennenkin? Liikettä.
Selvännäkijä. Ei voi olla.
- Rouva Dubois? - Hei, komisario.
- Kuinka pärjäätte? - Yritän pysyä vahvana. Hänen vuokseen.
- Hei, Maddie. - Hän on se mies, josta puhuin.
Saako paiskata tassua?
Sanokaa, jos haluatte lisää.
Kiitos, kulta. Olen pahoillani.
- Olet hänen sankarinsa. - Hän on minun.
Lupaan ja vannon löytäväni pahat ihmiset, jotka tekivät äidillesi tämän.
Minun työni on varmistaa, että noin pienet tytöt eivät itke.
Voit luottaa minuun. Okei?
Minä olen kirves, he ovat isoja pahoja susia.
Kuka siellä? Kuka helvetti siellä?
Kas tässä. Kinkkua ja juustoa.
- Paljon majoneesia? - Paljon, paljon majoneesia.
- Minun pitää mennä, mutta Thomas on... - Ei.
Menen varhain nukkumaan. Toivottavasti.
No, selvä.
Kurkusta alas. Huulten yli ja kitalaen kautta.
- Kauniita unia. - Ole kiltti poika.
Olen mitä kiltein, äiti.
- Mitä aiot tänä iltana? - Ajella vain. Katsoa, mitä tapahtuu.
- Et kai sinä aio... - Mikäli niin käy, en pane vastaan.
Muistatko sen aamuisen poliisin? Hän on kuulemma selvännäkijä.
Tiesin sen. Jokin käski pysyä erossa hänen kädestään.
- Siksi hänen juomansa hohti. - Hän on selvittänyt 98 % jutuistaan.
- Voimme vain toivoa. - Toivoa mitä?
Että kuulumme kultaiseen kahteen prosenttiin.
- Hän tietää. Olen varma. - Näyt eivät ole todisteita.
Vaikka hän onkin hyvä siinä.
Hän saattaa tietää, mutta silti pitää vielä todistaa.
Me olemme kaiken yläpuolella, kuten aina olemme olleet.
- Tiedätkö missä avaimet ovat? - En. Mistä minä tietäisin?
Thomas. Valehteletko minulle?
Mitä jos vedetään kännit kotona ja katsotaan jotain paskaa telkkarista?
Se on tylsää. Jos minä jotain vihaan, niin tylsyyttä.
Hmm...
Taskusi pullotus ei sattuisi liittymään avaimiin?
Kiitos. Mitä tekisinkään ilman sinua, isoveli.
- Heipä hei, kaunotar. - Kappas vain.
- Missä toinen pöljä on? - Kotona. Häntä vähän ujostuttaa.
Hän ei tiedä, kuinka hienoa naista kohdellaan.
- Mutta sinä tiedät? - On vain yksi keino ottaa selvää.
Sama huone. Voisit vuokrata kuukausipohjalta.
Se ei tule olemaan kovin puhdas tämän jälkeen.
- Onko luvassa likaista peliä? - Näin voi sanoa.
Vai niin? Näytätkin aika tuhmalta pikkupojalta.
Minulla ei ole aikomustakaan suudella sinua ja tuhansia imemiäsi kulleja.
Voi paska. Kerropa aidot tunteesi minua kohtaan.
- Menen pikku pesulle. - Mene suihkuun.
Saippuaa ja kuumaa vettä. Haluan sinun olevan puhdas.
Laita tämä yllesi.
Katsos...
Minä syön sinut. Päästä varpaisiin.
Lauantai-illan huumaa.
Okei, kasvoton ämmä. Tule hakemaan.
Tule esiin, missä oletkin.
Voi paska.
Saatana.
Jeesus sentään, ei. Ole kiltti, Genevieve.
Olen pahoillani. Tosi helvetin pahoillani.
Ihan tosi pahoillani. Ole kiltti.
Älä, ole kiltti.
Ei, ei. Olen tosi helvetin pahoillani.
Ole kiltti. Anteeksi. Ei, ei.
Thomas!
Veljelläni ja minulla on teoria.
Näimme kuusivuotiaina kissan jäävän auton alle.
Viikkoa myöhemmin raato oli vieläkin siellä. Ja ruohikko, jossa se lojui...
- oli täynnä tuhatkaunoja.
Silloin näimme ne ensi kertaa.
- Siis mitkä? - Elämän jumalaiset tragediat.
Kuolemassa Jumalan rakkauden. Kauneuden rumuudessa ja mädässä.
- Oletko joku saarnamies? - Emme ole kirjoittaneet raamattuamme.
Emme vielä.
Mutta sinä. Sinä olet onnekas.
- Jaa. Miksi? - Olet toinen askeleemme jumaluuteen.
Kun sanoin syöväni sinut päästä varpaisiin...
- tarkoitin syöväni sinut kokonaan.
Ihosi, sydämesi, maksasi.
Haimasi. Pernasi. Munasarjasi.
- Kaiken. - Mitä helvettiä...
Tämä on lempijuttujani.
Voin tappaa sinut ensin, jos haluat. Mutta lupaa olla hiljaa.
Vanity, älä nyt.
Painu helvettiin.
Mitä sinä lehmä teit. Saatanan lehmä.
Mitä helvettiä?
Mitä tämä on.
Jeesus sentään.
Mitä tämä on?
Jeesus sentään.
Mitä helvettiä.
Mitä helvettiä?
Jeesus.
Mitä helvettiä?
Hyvä luoja.
Kauanko näissä yleensä menee?
Riippuu hengen laadusta.
Joskus päivä pari. Joskus saman tien.
Mitä sinä näet? Kuvia, vai mitä?
Mitä milloinkin.
Välillä viimeiset muistikuvat, välillä sirpaleita, ääniä.
Ne saavat minut valtaansa.
Näen kaiken.
- Entä tämä tyttö? - Tämä tyttö...
Olen luonasi nyt.
Olen tässä.
Puhu minulle.
Puhu minulle. Tunsitko heidät?
Hyvä. Hyvä niin.
Sinun on kerrottava heidän nimensä.
Älä pelkää. Eivät he enää voi sinua satuttaa.
Puhu minulle, jotta saan heidät kiinni.
- He tekevät pahaa Maddielle. - Hän on turvassa.
Lähetin hänet äitisi kanssa muualle.
Hänelle ei satu mitään pahaa. Lupaan sen.
Puhu minulle.
Hän on itsepäinen, koska pelkää.
Tiedän, että heitä oli kaksi. Toinen tappoi, toinen katseli.
Melkein.
Kyllä, se on se.
- Hei, miten täällä menee? - Pää kiinni.
Hei, sainpas sinut kiinni.
Kävin ovella, kukaan ei avannut. Jäin siis odottamaan.
Herranen aika, mitä sinulle on käynyt?
Kaaduin portaissa, herra komisario.
Homer. Olemme kavereita. Tekeekö kipeää?
- Vaimon mukaan sipulinkuoret... - Kuinka voin auttaa?
Olisi muutama jatkokysymys, jos on aikaa.
Hyvä on.
- Koskeeko tämä sitä tarjoilijaa? - Kyllä vain.
Juuri sitä tarjoilijaa.
Selvä.
- Tässä vetesi. - Kiitos.
- Missä veljesi on? - Jossain ulkona.
- En pidä niin tarkkaa lukua. - Kummallista.
- Luulin teitä läheisiksi. - Niin me olemmekin.
- Tavallaan. - Tavallaan? Jaaha.
- Varmaan tyttöystävän luona. - Ei hänellä ole tyttöystävää.
Eikö? Ei sitten auto hytky hänen allaan.
- Oletko sinä perheen naistenmies? - Enpä nyt tiedä.
Charles taitaa olla kokeneempi sillä osastolla.
- Teidän molempien isät ovat kuolleet? - Niin.
Toinen sydänkohtaukseen, toinen juoppokolariin. Ikävää.
- Sellaista sattuu. - Niin. Ei se silti ole vähemmän ikävää.
- Vai mitä? - Niinhän se on.
- Kiva paikka. Tila on käytetty hyvin. - Kiitos.
- Mikä tämä arkkitehtoninen suuntaus on? - En minä tiedä. Ehkä se on...
En tiedä.
Missä olit Genevieve Dubois'n kuolinyönä?
- Mikä yö se nyt olikaan? - Kaksi yötä sitten.
Nyt täytyy miettiä.
Ei, en minä muista.
- Tiedät kuka olen. - Katsoin taustasi.
Niin arvelinkin. Tiedät siis, mihin pystyn?
Et ole tyhmä, herra 160 ÄO. Parempi olla rehellinen.
En tiennyt siitä...
Charles vei sen.
Olen tässä, kaveri.
Tehdään tämä helpoksi.
Paska. Olisi pitänyt nähdä tuo ennalta.
- Äiti. - Hän puhui liikaa.
Oletko kunnossa? Olet sinä.
Sänky on tässä, mene siihen. Noin.
- Noin. Haenko sinulle jotain? - Ei tässä mitään.
- Haen mielelläni. - Kyllä minä pärjään.
- Pitäisi varmaan selittää. - Lähetä Charles tänne, kun hän tulee.
Miksi vihaat minua?
Jokainen sanasi on kuin myrkkyä. Sinä vihaat minua.
Varo kieltäsi, Thomas.
Yritän olla hyvä poika, mutta haluat aina vain Charlesin.
Miksi?
Hyvä on.
- Hyvä on. Haetko äidin lääkkeet? - Toki, äiti.
Äiti. Saanko...
- Puhutaanko tästä jutusta? - Paras unohtaa vain.
Poliisi vuotaa olohuoneessamme kuiviin. Ei sitä voi unohtaa.
Asia on niin, äiti.
Että Charles ja minä.
Me tapoimme erään ihmisen.
- Tiedän. - Siis mitä?
Sitä sanotaan syyllisyydeksi, nöösi.
Ja ihmettelet vielä, miksi suosin Charlesia.
Hän kertoi. Kertoiko Charles?
Tietenkin. Samana yönä.
Varsinkin siitä, kuinka aloit parkua kuin koliikkivauva.
Olet kuin inisevä isäsi. Surkimus.
Ellen olisi tappanut häntä ajallaan...
- hän olisi pannut sen typerän sihteerin paksuksi.
Levittänyt kehnoa siementään.
- Mitä sinä puhut? - Isäsi oli juoppo!
Se oli helppo lavastaa.
Charlesin isä oli nero...
- muttei osannut pelastaa henkeään.
Tiedätkö, kuinka helppoa on lavastaa sydänkohtaus?
Jopa sinä pystyisit siihen.
- Äiti, miksi? - Koska...
- heistä ei ollut mihinkään. Siksi.
Tiedän teidän kahden kuunnelleen minua vuosien varrella.
Mutta jotenkin... Jotenkin minä tiesin, että sinun suhteesi epäonnistuisin.
Sinulla oli roskageenit. Olet ollut syöpäkasvaimeni siitä saakka.
Herran tähden.
Katso nyt. Olet kuin toinen heistä jopa nyt.
Saatoit tulla pillustani, mutta tulit väärällä tavalla.
- Sinä tapoit isäni? - Se oli silkka ilo.
- Hän rakasti minua. - Rakkaus ei ole todellista.
Kunnioitus ja pelko ovat.
Charles kunnioittaa minua pelon vuoksi.
Mutta sinä, sinä olet erilainen.
Olet heikko ja mitätön, tavoittelet olemattomia.
Olet ehkä käyttäytynyt kuin iso ja paha...
- mutta maailman näyttäessä kasvonsa sinä pakenit kuin pikkulapsi.
Tappaisit itsesi. Säästä meidät vaivalta.
Hyvä. Ammu itseäsi päähän.
Tee hemingwayt. Parempaan et pysty.
Olen yrittänyt saada Charlesin tappamaan sinut jo vuosia, mutta ei.
Hemmetin idiootti.
Olisi pitänyt abortoida sinut, kun oli tilaisuus.
Ihanko totta, Thomas?
Sinussa ei ole munaa.
Et voi paeta vastuutasi.
Hei, läski.
Pitele tätä.
Kiitos.
Te tykkäätte minusta.
Te tosiaan tykkäätte minusta.
Haluan kiittää äitiäni, Thomasia...
- ja ennen kaikkea haluan kiittää Jumalaa.
Kiitos, kiitos.
Hyvää yötä!
Missä sinä olit?
Missä minä olin?
Aivan. Minä muutin veden viiniksi.
Olet ihan täysi idiootti.
Kiva nähdä sinuakin.
- Panitko sen kehyksiin? - Panin.
Oli pakko käydä kolmessa eri liikkeessä, jotta löytyy oikea koko.
Ja menit kertomaan äidille. Mitä oikein ajattelit?
Mitä olet tehnyt?
Äiti?
Äiti.
Äiti, ei. Ei, ei.
Mitä menit tekemään.
Ei ollut pakko tappaa.
Etkö näe, mitä hän on tehnyt meille. Olemme tällaisia hänen takiaan.
- Millaisia? - Mielipuolia. Hulluja.
Minä en ole hull...
Hän ei ollut hull...
Sinä olet. Sinä olet hullu!
Sinä tässä hullu olet!
Mitä meille on tapahtunut. Mitä helvettiä meille tapahtui.
Kaikki. Meille tapahtui kaikki!
Meidät luotiin tätä varten.
Koska olemme fiksumpia. Ja parempia.
Kaikki tämä roska ja tavanomainen ajattelu. Olemme sen tuolla puolen.
Meillä on katse, se katse... Minä olen katse.
Jeffrey Dahmerilla oli se. Ted Bundylla oli. Ja nyt minulla on.
Itsevarman ja saavuttamattoman ihmisen katse.
Olemme koskettaneet jumaluutta.
Meidän silmämme ovat Jumalan avaamat.
Me olimme väärässä.
Olimme saatanan väärässä.
Katumusta ei ole.
Ei meille. Ei enää.
Syntynyt ei voi enää palata.
Lakkaa jo, olet hullu. Älä puhu enää.
Minne sinä menet?
Päästä irti, Charles.
Aiotko vasikoida meidät?
Vasikoit meidät kuin pikku kantelija.
Senkin suuri mongoloidivauva.
Voisin ihan oikeasti tappaa sinut nyt, Thomas.
Thomas!
- Ilmoittaudutaan poliisille. - Lopeta.
Haudataan äiti ja palataan entiseen.
- Minkään ei täydy muuttua. - Emme voi paeta tekojamme.
- He odottavat soittoamme. - Älä.
Pyydetään yhteistä selliä. Voi onnistua, jos autamme heitä.
- Älä soita heille. - Kyllä tämä tästä, pikkuveli.
Puhelin pois.
Kohtelu on lievempää, jos tunnustamme. Kaikkihan erehtyvät.
Pane se perkeleen puhelin pois!
Varo kieltäsi, Charles.
Tommy? Hitto.
Hitto.
Thomas.
Luoja. Tommy?
Oletko kunnossa?
Nyt kelpaisi päivänpaiste.
Hyvä on.
Rakastan sitä laulua.
- Mitä? - Kaikki hyvin, Charlie.
Minä näen.
- Näet kenet? - Genevieven.
Hän on siellä. Minä näen.
Hän antaa minulle anteeksi.
Tommy. Tommy?
Luoja.
Tommy.
Olen pahoillani.
En tiedä, mikä minua vaivaa.
Minä rakastan sinua, Tommy. Älä jätä minua.
Olen pahoillani, Charles.
Hei sitten.
Saatana.
Se on ohi nyt, kaveri. Voit palata todellisuuteen.